Man patīk, ka Tbilisi centrs piebārstīts ar mūsdienīgiem vides objektiem. Te ik uz soļa ir nelielas skulptūras, piemēram, vīrs ar slotu, tamada un lidojošais resnvēderis Paradžanovs. Savdabīgais režisors, scenārists un mākslinieks, Fellīni un Tarkovska draugs, pēc tautības bija armēnis, dzimis Tbilisi, kur kalna pakājē pavadīja lielu dzīves daļu - palēcienā virs zemes, tāpat kā skulptūrā. Ja gribat redzēt Gruziju no pilnīgi cita skatu punkta, skatieties viņa filmas, kas ir arī par laimes neiespējamību, izmisumu, ķermeniskumu un mīlestību. Starp citu, par Paradžanova resno vēderu Gruzijā joprojām klīst leģendas. Viņa tēvs bija antikvāra tirgotājs, un runā, ka spekulējis ar briljantiem un dārgakmeņiem.
Kad sarkanarmieši Paradžanovu mājās ieradās uz kratīšanu, tēvs mazajam Sergio licis norīt briljantus.
Kad vēlāk draugi un dakteri Paradžanovam ieteikuši tikt vaļā no resnā vēdera, viņš atbildējis, ka nevarot, jo tas esot pilns ar briljantiem.
Kad labu brīdi esam klaiņojuši pa Tbilisi, sāk gribēties ēst. Oho, pusdienot Gruzijā - tas vien ir piedzīvojums! Mēs ar ceļabiedri Līgu izvēlamies mūsdienīgu, stilīgu restorānu netālu no viesnīcas, kurā esam apmetušās, un esam tajā vienīgās apmeklētājas. Kad atnes tarhūna zupu ar jēra gaļu, cūkas šašliku, hačapuri un salātus, mēs apmulstam, jo porcijas ir milzīgas. Un viss ļoti lēti. Zupa ir fantastiski garšīga, mazliet līdzīga mūsu skābeņu zupai.
Ēdiet Gruzijā parastos tomātu un gurķu salātus, jo tik aromātiskus un sulīgus tomātus nebūsiet baudījuši.
Vēl es no jauna kā bērnībā iemīlu limonādes, ko tik daudz kā Gruzijā pēdējo desmit gadu laikā neesmu dzērusi. Ledus aukstais, saldais tarhūns garšo kā bērnībā. Kad laipnajai viesmīlei jautājam: «Vai var iesaiņot līdzi?» - viņa pasmaida un rāmi atbild: «Gruzijā visu var!»
Raksts tapis sadarbībā ar tūrisma operatoru «Interlux Travel». Rakstu sēriju par Gruziju TVNET lasiet arī turpmāk.