Nacionālā botāniskā dārza Lakstaugu floras nodaļas asistente Ilma Nereta uzsver, ka ziemziedes jeb sniega rozes ir daudzgadīgas puķes ziemcietes, kas savvaļā galvenokārt izplatītas Dienvideiropā un Viduseropā, un to ģintī ir vairāk nekā 20 sugu. Ziemziedēm ir līdz 40 cm dziļa sakņu sistēma, lapas atkarībā no sugas ir vasarzaļas vai ziemzaļas. Šiem augiem piemērota irdena, pietiekami mitra augsne, kurā bagātīgi iestrādāti trupējuši kūtsmēsli, lapu trūdzeme vai lekns komposts. Augsne nedrīkst būt skāba, tāpēc regulāri jākaļķo. Pietiekami mitrā un trūdvielām bagātā substrātā ziemziedes var augt arī saulē, tomēr piemērotākas ir viegli noēnotas vietas, kur tās nepārstādītas var augt pat desmit un vairāk gadu. Der zināt, ka ziemziedes ir indīgas, jo satur glikozīnus, kuri var izraisīt vairākas veselības problēmas, tāpēc nevienam noteikti nevajadzētu eksperimentēt, kaut arī par sniega rozēm kā par ārstniecības augiem dzirdēts neviens vien brīnumstāsts.
Farmokoloģijas zinātnē un tautas medicīnā sniega rožu saknes un sakneņus speciālisti veiksmīgi izmanto sirds slimību, prostatīta, locītavu slimību, vairogdziedzera, epilepsijas, galvassāpju un onkoloģisko slimību ārstēšanā.
No podiem ārā augšanai sniega rozes var izstādīt dobē, līdz ko dabā iestājas augšanai atbilstoši apstākļi. Ja podi ilgstošu laiku atradušies siltās telpās, tad gan augi pakāpeniski jāpieradina pie āra temperatūrām un tikai tad jāizstāda.
Ziemziedes Latvijas klimatam ir piemērotas un ziemcietīgas, tiklīdz pavasarī atlaižas zeme, tās uzsāk ziedēšanu. Stādījums rūpīgi jāmulčē visas sezonas garumā, lai tādējādi vasarā regulētu sakņu nepārkaršanu, bet ziemā nodrošinātu augu saknēm neizsalšanu.