Pie kādas šķiras pieder Ušakovs – pie pirmās vai otrās?
Tikpat demagoģisks ir apgalvojums par Latviju kā valsti, kurā ir «pirmās šķiras saimnieki un otrās šķiras viesi». Nav saprotams, kā tieši šī apkaunojošā dalīšana izpaužas? Vai Latvijā ir kādi ierobežojumi citu tautību cilvēkiem? Vai pats Nils Ušakovs nav kļuvis par Latvijas galvaspilsētas mēru? Kas šobrīd saimnieko Rīgas Domē? «Pirmās šķiras saimnieki» vai «otrās šķiras viesi»? Dialogam, par kuru Ušakovs tik ļoti mīl runāt, derētu skaidrāki un precīzāki pierādījumi.
Visbeidzot, Ušakovs paziņo, ka šis sen jau vairs nav referendums par valodu. Tas ir jautājums, vai Ušakova atbalstītāji spēs mainīt valsts nākotni? Viņš tic, ka tā pieder SC un Lindermaņa atbalstītājiem. Kāds saskaņiešu vadonim varētu paskaidrot, ka nākotne pieder ideālistiem un patriotiem, nevis murgotājiem un demagogiem. Tā ir sen pierādīta vēsturiska patiesība.
Ušakovs ir sevi apliecinājis kā slīpētu un viltīgu politiķi. Tomēr viņa – jauna, moderna, izglītota, ļoti inteliģenta politiķa tēls - ir izrādījies vien glīts iepakojums ar apšaubāmu saturu. Faktiski, visu mūžu nodzīvojot Latvijā, viņš tā arī nav spējis saprast, cik latviešiem valoda ir svarīga. Tagad ar savu rīcību viņš ne tikai apdraudējis latviešu valodu, bet arī pazemojis savu dzimto valodu – krievu.
Ušakova rīcības zemiskumu apzināmies, saprotot, ka viņš faktiski piespiedis latviešus mobilizēties savas valodas aizstāvībai, balsojot «pret» krievu valodu. Latvieši būs spiesti apliecināt savu vienotību, nostājoties pret citu valodu. Jebkuram izglītotam cilvēkam ir nepatīkama sajūta, ka uzticība savai valodai ir jāapliecina uz citas valodas rēķina. Latviešiem nav raksturīgi iestāties «pret» vai noliegt kādu valodu. Vēsturiski pretestība krievu vai vācu valodai ir bijusi vienīgi tajās reizēs, kad krievu vai vācu imperiālisti to izmantojuši kā līdzekli savu impērisko ambīciju apmierināšanai. Staļins noteikti kapā greizi smīn, vērojot, kā Ušakovs savā starpā sarīdījis latviešus un krievus. Velti. Latvijas pilsoņu atbilde 18.februārī vairs neskanēs kā pielīdēja Kirhenšteina saldā āža balstele 1940.gadā.