Vispārējās valdības sektorā (pilnībā vai galvenokārt valsts budžeta finansētās organizācijas) kāpums bija pat vēl lielāks jeb 17,6%. Strautiņš skaidro, ka politisko lēmumu ietekme ir labi redzama arī pa nozarēm, kur visstraujākais algu kāpums bija izglītībā - par 20,1%.
Ekonomists ieskatā šāds algu kāpums izglītībā noteikti nav kritizējams, jo vēl pirms gada tā bija otrā viszemāk atalgotā nozare, kas nav atbilstošs novērtējums nozarē strādājošo ieguldījumam pašiem savā izglītībā un sabiedrības nākotnē.
Algu kāpumu veicināja arī cits politisks lēmums - minimālās algas palielināšana šogad par 12,9%. Par šo jautājumu parasti ir lieli strīdi, tas dažkārt tiek atlikts, galu galā novedot pie vēl straujākiem kāpumiem citos gados. Strautiņš uzskata, ka ir apsverama doma to nākotnē palielināt katru gadu, varbūt to varētu darīt "autopilota režīmā" atbilstoši iepriekš noteiktai formulai.
Līdzās politiskajiem lēmumiem algu dinamiku ietekmē arī iedzīvotāju skaita dinamika, skaidro ekonomists. Kopējais algu fonds pieauga mazāk - par 10,1%, jo par 0,9% samazinājās nostrādātais darba laiks. Jo ierobežotāks cilvēku resurss, jo straujāk aug atalgojums, vismaz kādu laiku. Taču Strautiņa ieskatā tā nav ilgtspējīga attīstības stratēģija. Arī cilvēku skaita samazināšanos var saukt par politisku lēmumu vai to neesamības rezultātu. Demogrāfiskā dinamika spiež daudzus uzņēmumus maksāt algas, ko tie var atļauties tikai ļoti nosacīti.
Algu dinamikai pirmajā ceturksnī visdrīzāk bija nevienlīdzību samazinoša ietekme. Divās ar būtisku pārsvaru vislabāk atalgotajās nozarēs - finansēs (plus 4,5%), kā arī informācijas un sakaru pakalpojumos (plus 8,5%) - algu pieaugums bija būtiski lēnāks nekā vidēji. Starp nozarēm, kur atalgojuma līmenis pārsniedz vidējo, pieauguma temps relatīvi straujš bija tikai valsts pārvaldē.